Eestikeelne Piibel 1997
2. Korintose 11 Taas ma ütlen: Ärgu keegi arvaku mind rumala olevat! Ja kui ometi, siis võtke mind vastu kui rumalat, et ka mina võiksin pisut kiidelda.Mida ma nüüd räägin, seda ma ei räägi kui Issandalt saadut, vaid otsekui rumaluses, olles kindel, et mul on õigus kiitlemiseks.
Aga et paljud kiitlevad lihaliku loomuse poolest, siis kiitlen minagi.
Te sallite meeleldi rumalust, olles ise arukad.
Te ju sallite, kui keegi teid orjastab, kui keegi teid paljaks sööb, kui keegi teid koorib, kui keegi ülbitseb, kui keegi lööb teid näkku.
Häbi pärast tunnistan, et meie oleme olnud liiga nõdrad.Mida aga keegi söandab - ma räägin rumaluses -, seda söandan minagi.
Nemad on heebrea mehed. Mina ka. Nemad on Iisraeli lapsed. Mina ka. Nemad on Aabrahami sugu. Mina ka.
Nemad on Kristuse teenrid. Ma räägin pööraselt - mina olen rohkem. Ma olen palju rohkem vaeva näinud, palju rohkem vangis olnud, saanud palju enam hoope, tihti olnud surmasuus.
Ma olen juutide käest viis korda saanud ühe hoobi vähem kui nelikümmend,
mind on kolm korda keppidega pekstud, üks kord püütud kividega surnuks visata, kolm korda olen üle elanud laevahuku, terve öö ja päeva olen olnud veevoogudes;
tihti olen olnud teekondadel, ohus jõgedel, ohus teeröövlite käes, ohus oma rahva seas, ohus paganate seas, ohus linnades, ohus kõrbes, ohus merel, ohus valevendade käes,
töös ja vaevas, tihti valvamises, näljas ja janus, tihti paastumises, külmas ja alasti;
peale kõige muu päevast päeva rahva kokkuvool minu juurde, mure kõigi koguduste pärast.
Kes on nõder, ja mina ei oleks nõder? Keda kiusatakse, ja mina ei süttiks?
Kui tuleb kiidelda, siis ma kiitlen oma nõtruse üle.